En fin, klar morgen, og alt er vel.
Ohoi, der! Se opp!
Hent en bue.
Se.
Kaptein! Kaptein Sinbad!
Der oppe på himmelen Den holder noe.
Abdullah.
Det skinner som gull.
For merkelig til å være en albatross.
En skjære? De stjeler blanke ting.
Nei, for stor til å være en skjære.
Omar!
Din tåpe! Nå har du brakt ulykke over oss!
Kaptein ...
Kast den over bord. Den er ond.
Jeg kan kjenne det.
Kaptein!
For Herrens skyld kast den overbord!
Jeg tror jeg vil ha den.
Sinbad!
- Kaptein! - Den river oss i filler!
Hun lystrer ikke, kaptein. Hun løper for vinden. Se!
Vi driver på klippene!
Surr det seilet! Kutt det løs hvis dere må.
Abdullah!
Herren gi meg styrke!
Sinbad!
Marabia.
Det må være Marabia.
Vi er langt av kurs.
Nei. Drømmen jeg hadde, Rachid. Alt dette var med i den.
Vi har blitt ført hit av en ukjent kraft.
Er det ikke skrevet -
- at en vis man vil gjøre drømmer virkelige, vil følge dem?
Noen sier at det er ved drømmer Herren taler til de dødelige.
- Å forsake drømmen ... - Er å forsake Ham.
Kaptein, den som går på ild brenner føttene sine.
Kaptein?
Jeg går i land.
- Ja vel. Her fins god ankerplass. - Og der skal vi møtes.
Gjør som han sier! Sett kurs for reden!
Er du kaptein Sinbad?
Det er jeg.
Du er også en tyv. Og en tyv er konge til han blir tatt.
Smykket om din hals er mitt. Gi det til meg.
Ellers har du ingen hals.
Nekter du, så dør du.
Du stjal det fra min budbærer.
La gå.
Koura! Den sorte prins!
Vi har ventet lenge på deg.
Han unnslapp, Achmed.
Han nådde byen og unnslapp. Sultanens vakter hjalp ham.
Men er alt i orden?
Jeg lot byporten falle i synet på de tåpene.
Herre, hånden din.
Vi må skynde oss, Achmed. Den som leter etter perler, må ikke sove.
Sinbad er hos vesiren i denne stund. Jeg må høre hva de taler om..
Vegger har mus, og mus har ører.
Og jeg har min spion.
Han sviktet meg nå, men ikke neste gang.
En merkverdig beretning, Kaptein.
Men det er en ting som gjør at jeg allikevel tror deg.
Amuletten om halsen din.
Det gjør oss til forbundsfeller mot samme fiende, -
- som begjærer den slik jeg gjør.
Det er skjebnen som førte oss sammen, det er det jeg tror.
Hvorfor?
Vårt land vansmekter siden Prins Koura har ført sin ondskap over oss.
Koura?
Han som overfalt meg?
Han skyr ingen mørkets gjerning, -
- i sin trang til å legge dette rike under seg.
Min beretning er minst like merkverdig.
Da vår Sultan døde uten en arving, -
- arvet jeg, hans vesir, to ting.
Disse to utgjør hver sin del av en stor, veldig lønndom.
Hva er disse to ting du taler om?
Du skal få se.
Her er den første.
Disse bildene forteller om det som ennå ikke har funnet sted.
Det er lite igjen, for idet Sultanen trakk sitt siste sukk, -
- og jeg ilte hit for å granske hemmeligheten, -
- ble dette rommet fortært av en enorm ildkule.
En ildkule som tok ansiktet mitt -
- og etterlot disse svidde flakene du ser nå.
- En ildkule? - Det var Kouras verk.
Du nevnte at du arvet to ting.
Her er den andre. Noe som ilden ikke kunne ødelegge.
Et bilde. Et tegn. En gåte.
Og det er sagt at gåten skal bli løst -
- når denne, og den du har rundt halsen -
- legges foran Den Ærverdigste av de mange ansikters tempel.
Men ennå ufullstendig.
De passer perfekt.
Du ser at jeg har rett, kaptein. Skjebnen har ført deg hit.
Men det er fortsatt en gåte.
Disse? Det?
Nøkkelen til en veldig lønndom?
Hvilken lønndom? Hva skjuler den?
Makt. Absolutt makt.
Makt til for alltid å frelse landet fra Kouras onde, nedrige maktlyst.
- Hvis den falt i Kouras hender... - Den tanken piner meg natt og dag.
Hvis Koura oppnådde slik forferdelig makt over landet, -
- ville frihet og lykke være en saga blott.
- For alltid. - Absolutt makt?
Jeg ber til Herren, men han hører meg ikke.
Da må du og jeg se til at vi løser denne gåten før Koura.
Hvis Herren vil.
Vi må kunne finne noe her.
Jeg ser et skip. En lang reise.
- En øy. - Og disse tegn og varsler.
Det kan bare bety livsfare.
Eller kanskje stor rikdom. En skjult skatt.
Eller kanskje det ikke betyr noe.
Jo mer jeg gransker det, jo dypere blir gåten.
Og de gyldne tegnene? Hva med dem?
Det fins en tredje del som ennå ingen har.
Vi må finne den, ellers er vårt land fordømt for evig.
Men hvordan finne det tredje?
Vesir. Ser du det ikke?
Det er en meridian. Og dette er grunner, en øy.
Det er et kart, Storvesir. Et sjøkart.
Og du er en skipskaptein.
Herren være lovet!
Du kan gå.
- Er det et skip eller et kloster? - Vi seiler med høyvannet.
Hun fikk bare tatt av to slør!
Får vi god bør, kan vi nå helt hit før Venus stiger.
Etter det følger vi Orion inn i ukjent farvann.
- Hvorfor stirrer du på meg? - Tror du på skjebnen?
- Det er den som førte oss sammen. - Kanhende.
Og med Herrens hjelp vil seieren være oss viss.
Det fins et gammelt ordtak jeg velger å følge.
"Sett din lit til Herren, men bruk tau på kamelen."
Det er Kouras spion. Hans budbærer.
Fort, fort!
Der!
Den kan allerede ha avslørt oss.
Hva i navnet til den Allmektige var det?
Kouras skapning. Han maner frem liv i døde ting.
Hans øyne og ører i andres hus. Og med den -
- vet han like meget som vi vet.
Det betyr kappløp. En tvekamp.
Vi søker en øy. Det ytterste målet.
Han vil også søke den.
Skaff meg et skip og en pålitelig kaptein.
Be ham være seilklar ved neste høyvann.
Ja vel, ja vel!
Ypperlig. Du er bedre enn selv ditt rykte.
Det er Sinbad, ikke sant? Kaptein på skipet for anker der ute?
Jeg er Hakim, eier av denne gullkilde til hus.
Jeg vil be deg om en tjeneste.
- Nei, jeg seiler ved høyvann. - Det er bare en liten tjeneste.
Ikke mer enn den tiden det tar å drikke kaffe.
Vær så snill å la meg fortelle. Det tar bare et øyeblikk.
En liten tjeneste, egentlig. Det er min sønn Haroun. Døgenikt og tåpe.
200 gullmynter hvis du lar ham bli med.
Ta med meg han der?
- Han duger ikke til ballast engang. - 300 gullmynter.
Du kan ikke løfte to meloner med en hånd, og jeg kan ikke gjøre mirakler.
Fort, fort!
Kom, sitt ned.
- Den piken... - Piken? En verdiløs slave.
Men hun behager deg? Har hun vunnet din yndest?
Da er hun din.
Jeg skjenker deg henne i gave. Med min sønn og 400 gullmynter.
- Hva heter du? - Margiana.
Det merket.
- Hvordan fikk du det? - Jeg har hatt det siden jeg var barn.
- Det onde øye. - Nei, nei.
Det er en tatovering.
- Kanskje det er et godt varsel. - Det verner mot onde ånder.
Har du ikke mer å fortelle om det?
Hun er fager. Ikke så ferm og frodig som jeg liker.
Men i mørket er et bomullsfrø like glatt som en perle.
- Hun behager meg. - Gjør hun? Det er en avtale.
Piken, min sønn og 400 gullmynter.
- Herren vil smile til deg - Han vil nok heller le av meg.
La dem føres til skipet.
Det skal jeg.
Et underlig tokt vi får.
- Storvesir! - Se hva som stiger om bord.
Fred være med eder.
Jeg har hørt at gull skal kunne gå enkelte til hodet, men...
- Kast loss. - Kast loss!
Kast loss!
- Sett seil. - Sett seil!
God bør, Kaptein.
Ja. God bør, og en sikker en.
Hver reise har sin egen stemning.
- Du vet hva som kreves av deg? - Ja, Herre.
Hvert øyeblikk vil Sinbads skip runde pynten du ser der borte.
Følg ham, Kaptein. Vær varsom. Vær slu.
Hold ham akkurat innenfor synsvidde.
For en manns iherdighet er hans gull.
Tenker du det samme som jeg, Rachid?
Kaptein, en øy. Det kan bare være et sted...hvis det da finnes.
- Lemuria. - Lemuria?
Den Ukjente Øya. Sjøfarere har lett etter den i århundrer.
Siste rest av en veldig verdensdel som sank, og nå er skjult av bølgene.
Fylt av navnløse farer, av død. Det sies ...
At den som frykter det ukjente, en dag vil frykte sin egen bakdel.
Og det er saken. Vårt mål er Lemuria.
Vi våger våre evner mot farene.
Og for rikelig lønn. Finn øya, og det venter hver mann en klekkelig sum.
Vil dere følge meg?
Til Lemuria!
Og belønningen attpå!
- Om det så bærer i helvetes gap? - Vi kan ikke kjøpes, kaptein.
Bare med penger!
Så vær advart. Vi har ikke råd til sinker.
Hver mann må gjøre sitt, og kanskje enda mere til.
Det er vann over alt!
- Vi er til sjøs! - Gutten er klok som få.
Jeg husker min fars forretning, og at min far kom ovenpå...
Far! Dette er hans påfunn, ikke sant?
En rask tur havnen rundt for å klarne hodet?
Ypperlig. Havbrisen er nydelig, hodet er klart som dagen.
Da kan vi altså vende hjem.
Dessverre. Vi har satt en kurs.
- Og du får bli med hele veien. - Hele veien?
Nåja, det kunne ha vært verre. Et par dager hjemmefra er ikke så ille.
Et par uker?
En måned?
- Mer enn en måned? - To, tre år, kanhende.
To eller tre år? Men da er jeg jo en gammel mann.
- Vis meg kahytten så jeg får hvile. - Ingen kahytt. Du bor i ruffen nå.
Vil du ha mat, får du arbeide.
Arbeide? Arbeide?
Dette er skrekkelig!
Haroun.
Du traver på dekk som et dyr i bur.
En som lå under for hashish burde være mer dvask.
- Du kan få være utkikk. - Utkikk?
Du behøver bare å sitte der og speide forut.
Sitte og speide? Greit.
Haroun ...
Der oppe.
Det er der du skal sitte.
Jeg glemmer jeg har selskap. Om forlatelse.
Nei, nei, det er jeg som skal bukke. Du er min gjest.
- Men jeg er din slave. - Slave? Opp, opp.
- Du eier meg nå. - Eier deg?
Intet menneske har rett til å eie et annet.
Fra nå av er du fri.
Ingen andre er din herre enn du selv.
Her ombord skal du ikke lystre noens vink. Har du forstått det?
Fint. Jeg skal kle meg om.
Skjenk meg et beger.
Om jeg må be.
- Skal du sove her inne? - Selvsagt.
Kaptein Sinbad! Sinbad!
Ja?
Haroun så et lys i synsranden.
Der ute.
- Et skip. - Følger det oss?
- Hold denne kursen. - Skal bli.
Er hun aktenom ved daggry, har vi svar.
Det er Koura.
Ja.
- Jeg burde vende og senke ham. - Om han ikke senker oss først.
Sinbad har sendt flere sjørøvere til havets bunn enn jeg kan telle.
Det står mye på spill, min venn. Vi må beholde forspranget vårt.
Med et slikt skip? Vi kan aldri seile fra ham.
Ikke med fart, men kanskje med kløkt...?
Kahytten er ryddig og pen. Du har alle kvinnens gaver.
- Alle gaver har du, unntatt en. - Hvilken da?
Nyfikenhet. Du spør aldri om hvorfor jeg tok deg med til sjøs.
Jeg er jo bare nettopp blitt fri. Slaver stiller ingen spørsmål.
Jeg er glad for at du tok meg med.
Vi blir forfulgt, jaget som et bytte. Og jeg må riste jegeren av.
- Hvem følger oss? - En mann.
En mann som er en mørkets skapning.
Du er her delvis på grunn av ham. Han, og det merket på hånden din.
Men hvorfor? Hvorfor?
Jeg skulle ønske jeg visste svaret selv.
Hold kursen.
Vi leder ham inn i dette området med tett tåke.
Med grunner nok som flerrer en baug eller flår av en kjøl.
Men hvis du leder ham dit, da truer samme fare ditt eget skip.
Ikke helt. Jeg har ført skip her før. Ikke sant, Rachid?
En gang.
Mann loddlinen!
Hvordan kan han føre skipet? Det er fryktelig.
- Hvordan kan han se noe? - Kapteinen behøver ikke se.
Han føler seg frem her.
Kast anker!
Ikke ennå. Følg det skipet!
Inn i dette? Da lider vi skipbrudd.
- Men Sinbad seiler videre. - Da har han et kart han kan følge.
- Tre streker øst. - Javel, Kaptein.
Som Herren vil det.
Den lever! Den beveger seg!
Den lever! Den lever!
Ved Herren! Kartet!
- Det har tatt kartet! - Blås i det. Bruk ild på det.
Kom hit. Kom hit.
Kom hit.
Den sank. Rett til bunns.
- Umulig. Tre flyter. - Harpunen var laget av jern.
- Det tok kartet. - Men jeg ser fortsatt kursen.
Her.
Kom hit ...
Kom hit.
Kom hit... Kom hit nå.
Kom hit!
Til ham som innga deg livets ånde. Kom hit!
Kom hit...
Herre?
Herrer.
Ansiktet ditt...Du eldes.
Herre, du er syk.
Du så alt sammen.
- Jeg kom da jeg hørte deg rope. - Da vet du det.
- Ikke mer, Herre. - Ja, ja ...
Gjør du det mer, vil du dø.
Å påkalle mørkets demoner har en pris.
Og hver gang jeg påkaller dem, fortæres en del av meg.
Kom, Achmed. Vi har ingen tid å miste.
Slakk på taljen der! Forsiktig.
Sverdet ditt.
Få oss tilbake på kurs, Kaptein.
- Liker du lutt, kaptein? - Veldig godt. Spill for meg en gang.
Men jeg spilte jo for deg nå.
Land i sikte!
Lemuria.
Der skjebnen venter oss med svaret vi søker.
- Vi går i land ved daggry! - Måtte hell og lykke være med oss.
Kapteinen melder at vi holder stø kurs.
Men er det ikke håp om å seile forbi Sinbad?
Samme det, Achmed. Jeg ventet at det gikk slik. Og jeg er beredt.
Alrune-rot og noen få andre stoffer er alt som skal til.
Nei! Ikke kast steiner i brønnen du drikker av.
Våger du å trosse mørkets demoner?
Jeg har sett hvordan de tærer på styrken din.
Se! Se hva de allerede har gjort deg til!
Hvis du fortsetter, vil du være dødsens før reisen er omme.
Har du ingen tro på min makt? Snart skal vi triumfere, Achmed.
Mitt liv, mitt blod skal vekke liv.
Ikke vær redd den, Achmed. Den er vår venn.
Kom så.
Du skal finne Sinbad, lille venn. Spor ham opp.
Magi renser sjelen, Achmed.
Natten med sine ører, og dagen med sin øyne.
Kom i land.
Det er noen der.
Som vinker.
Tenk at du meldte deg frivillig.
Alt land er godt for disse beina.
Selv et farlig land?
Farlig? Du nevnte ikke med et ord at det er farlig her.
Du spurte ikke.
Vi har nådd trygt fram til øya, og det må feires.
Send dem tilbake til skipet og sørg for vin til alle mann.
Jeg vet du vil inn i landet med bare meg. Men er ikke det et lite følge?
Vi skal ikke mangle beskyttelse, Achmed. Det skal vi ikke mangle.
Stans!
Sinbad, se!
Nå, har motet sviktet deg?
Meg? Nei. Hjertet mitt er tappert nok.
Men føttene mine er feige.
Som det sto skrevet: Et tempel med mange ansikter.
Tempelet til All Visdoms Orakel.
Tenk at jeg en dag fikk se det. Vi må finne Den Ærverdigste.
- Er det orakelet? - Nei, en vokter.
Og det er vokteren vi først må henvende oss til.
Jeg har med et bilde.
Et tegn fra sultanen av Marabia.
Vi ber underdanigst om å få møte All Visdoms Orakel.
To gyldne tavler som passer sammen.
To gyldne tegn av mennesker funnet, Som ei den tredje har finne kunnet.
Tredje?
Den siste gåtens del med gyllen lød, Den skjuler seg dypt i jordens skjød.
- Han taler i gåter. - En tvekamp varer til siste seier.
Men den svarte, onde yngel er hakk i hel på deres veier.
Av Djevel avlet, av heksemelk mett, men i menneskeham.
Og silkekledt.
Skjebnen, skjebnen!
Skjebnen er synlig, men enda skjult, og ingen mann dit inn vil gå.
Men skjebnens vann vil vise seg som en regnbue i det blå.
Skjebnen er et sted der godt og ondt seg skjuIer.
Men de like store krefter eier som de mot den andres veier.
Men maktesløse mennesker og den bragd de evner -
- kaster lodd i vekten som for seier veien jevner.
Og da skal dere vite, for verden vil ei dølge -
- den vei som Skjebnen har bestemt at dere så skal følge!
Gå!
Gå nå!
- Gå? - Mot nord.
Nord til den golde trakt der hednings stamme har all makt!
For åsyn til den guddom med de mange lemmer.
Hvis tjenere for fremmede en snarlig død bestemmer.
I det aller helligste -
- der ingen mann ble var hviler det tredje tegnet -
- som gåtens løsning bar.
Gå nå!
Gå nå!.
Mot nord... Mot nord...
Tilbake! Tilbake!
Fort! Ned her! Gå inn!
Kaptein!
Inngangen er sperret!
Farvel, Sinbad.
Kanskje det er vår skjebne å bli levende begravet.
En manns skjebne ligger i hans egne hender.
Heller en levende hund enn en død løve.
Rachid, buen din.
Av med turban og livremmer, dere! Lag et sterkt rep.
Jeg visste at vi ville gå fra vettet her nede.
En pil. En rett, sikker pil.
Et sterkt rep.
Kom igjen, menn. Sett deres lit til Herren.
Men bruk tau på kamelen!
Gjør som han sier. Få turbaner og livremmer.
Fort, fort!
Bind det godt.
Sterkt.
Godt, godt.
Rachid.
Sinbad, du klarte det!
- Jeg er den letteste. - Men jeg den dumdristigste.
- Forsiktig, kaptein. - Han klatrer for fort.
Opp med deg.
Fortsett, kaptein.
Sinbad, pass deg!
Hva er det, Herre?
Kom opp, alle sammen. Margiana først.
De går mot nord.
- Det er som orakelet sa. - Veien blir bratt å klatre.
Hva er det, Herre?
De akter å ofre oss til den levende guden deres. Ikke!
O mektige Kali. Mektigere enn du er jeg.
Vis din underdanighet!
Dans! Dans for meg!
Stans!
- Achmed ... - Herre?
Jeg vil bli her i nærvær av guddommen deres. Gå!
Gå nå.
På et sted der ingen ble var ligger det tredje tegnet.
Det tredje tegnet er her et sted. Og jeg skal finne det.
Jeg skal finne det!
Det skal bli mitt! Det må!
Koura!
Vi møtes atter.
- Til døden. - Til døden.
Til døden, Kali. Vår fiendes død.
Nei, vent! Ikke!
Forsiktig!
Pass på!
Det tredje tegnet.
Her står det skrevet -
- at Skjebnens Kilde lett kan nås til fots herfra.
Ja. Der Gudene viser dødelige mennesker sin gunst.
Men jeg vil ikke tre tomhendt inn i de hellige haller.
For det står også skrevet -
- at den som legger disse tegn i kildens vann -
- for tegnene skal motta:
Ungdom.
Mørkets Skjold.
Og best av alt: En krone av ufattelig rikdom.
Ved Skjebnen blir det meg til del.
Men dere har alt møtt deres skjebne. Har dere ikke ødelagt helligdommen?
Måtte Herren ta dere imot. Jeg hilser dere til avskjed.
Ferden deres er slutt, og min snart. Vend tilbake til skipet, Achmed.
- Din vilje er min lov, Herre. - La mennene gjøre klar til å seile.
Herre.
De trur hun er en av deres egne. En gudinne. Vi er reddet.
Nei, hun er den Utvalgte til deres Gud av Det Ene Øye.
- Sinbad! - Margiana!
Vesir, ta av deg masken.
Vis dem ansiktet ditt!
Sinbad!
Inn i gangen! Denne veien!
Rachid, der borte.
Vesir, inn her. Vi må finne Margiana.
La dem stå meg bi!
Margiana? Margiana?
Skjebnens Kilde. Det ytterste mål.
Margiana ... Kom.
Fulgte du meg, og ikke Koura?
- Da vant han kappløpet. - Kappløpet, kanskje.
- Og skattene? - Ikke skattene.
- En krone av ufattelig rikdom. - Jeg angrer det ikke.
Ble du redd, nå? Margiana?
Det ytterste mål.
Jeg eier ungdoms kraft igjen. Du kom for sent, Sinbad.
Mørkets Skjold, en krone av ufattelig rikdom - de får du ikke.
O mørkets makter og demoner! Befri meg for alltid for fienden -
- som står mellom meg og min skjebne! Jeg ber dere!
- De hører deg ikke, Koura. - Jeg bønnfaller dere!
Drep ham!
Tilintetgjør Sinbad!
Det er som orakelet spådde.
Det godes uopphørlige kamp mot det onde.
Spådommen nevnte også dødelige menneskers gjerning.
De skal avgjøre utfallet av kampen.
Rachid!
Sinbad!
Nei!
Å nei!
Og nå, Sinbad ...
- Nå vil jeg eie Mørkets Skjold. - Jeg ser ikke noe skjold.
Det skal du.
Se godt etter, Sinbad. Du kan ikke drepe det du ikke kan se.
Min høyaktelse, kaptein.
Du fekter som en mester, om enn dine øyne svikter deg.
For nå kan du ikke se meg mer!
Tross all din styrke er du hjelpeløs.
Hjelpeløs som et barn.
Jeg kan drepe deg når jeg vil, kaptein. Når som helst.
Er jeg her?
Eller ved din side?
Nei ...
Du kan ikke drepe meg. Men jeg kan knuse deg. Dere alle!
Sinbad!
En krone av ufattelig rikdom.
Deres Majestet.
Er ikke du en sann og verdig arving til Marabias trone?
Og har ikke Herren skjenket meg denne -
- fra vannene i den forunderlige Skjebnens Kilde -
- for å hvile på ditt hode?
Lovet være Herren den Nåderike.
Jeg forstår ikke. Sinbad, hvorfor gjorde du det?
Gi bort et helt kongedømme, kostelige skatter. Hvorfor?
Jeg skatter frihet høyere. En konge er aldri virkelig fri.
Tenk, han kan ikke engang velge seg hustru selv!
Kaptein! Kaptein!
Kan jeg nå få hyre som fullbefaren sjømann?
Ja. Bare ta det tauet og surr deg godt fast.
Ikke vær redd. Jeg setter min lit til Herren.
Men bruker tau på en kamel!